EN FRI FORTOLKNING AF PETRONIUS' KLASSIKER
Jorden kunne ikke begrave mig.
Havet kunne ikke kvæle mig, hvor meget hun end rasede, den hore.
Jeg er Encolpio. Ludfattig og fordrevet fra mit hjem.
Jeg er på flugt fra loven, mine hænder drypper af blod.
Jeg er alene og forladt og ganske elendig.
Hvem har dømt mig til denne ensomhed? En lort, der besidder de værste laster.
En bæ, der selv indrømmer, at han burde fordrives: Ascilto.
Han søger at gøre sig fri ved at være løsagtig,
og man kan udnytte ham, som man vil.
Han sælger sin krop som en kvinde, det svin.
Og hvad angår Gitone, den tøjte.
Han sidder ned og pisser som en kvinde, gør han.
Han klæder sig i kjoler, som om han ikke var født som mand.
En dreng, der agerede luder i fængslet.
Af med tøjet og panden mod muren for hver en tyr.
Hvilken skam.
Men hvad værre er, så er han troløs, selv efter alt jeg har gjort for ham.
At han kan være så nederdrægtig.
De ler af mig begge to.
Min sjæl lider store kvaler.
Jeg elskede dig. Jeg elsker dig stadig, og jeg vil ikke dele dig med Ascilto.
Vi har én krop, én sjæl.
Hør på mig. Du er solen. Du er havet, der fordrukkent skyller hen over mig.
Du, den største alle guddomme, vristes nådeløst fra mig af Ascilto, den lort.
Jeg må finde dig, ellers er jeg ikke en mand.
Jeg skal nok finde dig.
Ascilto.
Encolpio er ude efter mig. Han er hævngerrig.
Jeg stak af med hans lille ven, og nu er han sur,
selv om han fortjener det, den snigmorder, den listetyv.
Han slår til som en rovfugl.
Encolpio, den tyveknægt, stjæler alt, hvad der glitrer.
Mens han sov, listede jeg Gitone fra ham og gled selv op i ham.
Sådan er venskab, meget imødekommende.
Dejligt og modvilligt.
Først ville drengen ikke lade mig plukke hans blomst.
Måske var han træt. Jeg trak mit andet sværd og viste ham det med ordene:
"Se, Lucrezia, her kommer din trofaste Tarquin."
Nu er han hos en berømt skuespiller, købt og betalt.
Jeg har solgt alt for en håndfuld penge, og derfor vil ingen elske mig.
Da jeg senere gik omkring i byen, traf jeg en familiefar.
Han tog mig med til badeanstalten og holdt mig genert i hånden
og bad mig komme, så jeg kom.
Og der kommer Encolpio, edderspændt, for at finde mig.
Jeg er nødt til at slås eller stikke af.
Er det mig, du leder efter, Encolpio? Kom her.
Hvor er Gitone?
Hvor er Gitone, dit store røvhul?
Solgt, min kære. Jeg solgte ham til Vernacchio, skuespilleren.
Jeg beklager, min kære.
Og således straffes min højre arm, som har svigtet mig.
Hil Cæsar.
Hvor er det heldigt, at vi hver dag kan se den guddommelige Cæsar lave mirakler.
Et eksempel.
Cæsar, herre af alting.
Eros, med sit kogger fuldt af lyst, stiger ned til jorden.
Vernacchio, du kan godt tie stille. Den dreng tilhører mig.
Der har vi en af stamgæsterne, en vigtig herre.
Den unge mand er min. Du har bare at udlevere ham nu og her.
En senator. En adelsmand.
Træd frem, min herre. Vernacchios hushold står til din rådighed.
Udmærket. Lad mig først præsentere min familie.
Og mine slaver.
Og hunden.
Gitone, se så at komme ned.
Åh, min herre. Han er trind og smækker, og han kostede mig blot 30 dinarer.
En så velnæret pattegris havde kostet mere.
Hør her, Vernacchio. Du er en stor, navnkundig skuespiller.
Jeg har set dig optræde, og du er berømt.
Men som sagt, så er den kønne unge mand min.
Den skøre idiot har snydt dig. Han havde ingen ret til at sælge min ejendom.
Det vil ikke holde i retten. Ascilto har snydt os begge to.
Gitone følger med mig.
- Din... - Jeg byder 40 sesterts for knægten.
Han er så køn. 45.
Måske vil 60 være nok for ham.
Nej-
Lad mig stille et alvorligt spørgsmål.
Hvem af jer ville sælge sin hustru?
Han er min hustru. Han holder min seng varm.
Han har store evner udi teaterkunsten.
Han er den perfekte kvinde.
Helena og Menelaos, den skønne Penelope og Cornelia.
En sådan skat er uvurderlig.
Jeg betaler dig, hvad du gav for ham.
Så følger Gitone med mig.
Aldrig i livet.
Du er gået for vidt. Du er gået hen og blevet utålelig.
Du er før blevet straffet for at gøre grin med Cæsar. Vil du have mere?
Skal jeg tage dit teater fra dig?
Lad den unge mand få sin slave,
eller også brænder jeg teateret ned til grunden.
- Må Vernacchio have lov at sige... - Utålelig.
Du sætter vores tålmodighed på prøve.
Vær nådig, du må ikke ødelægge mit teater. Jeg beder dig.
Vernacchio giver sig. Vernacchio er lydig. Det ved Cæsar.
Se, hvem der er her.
Calpurnia. Ved du, hvor vi bor?
I bor her. Det ved I da godt, min kære.
Der er han.
Kom ind. Vi har dejlige små piger.
Kom nærmere. Kom her.
Du har valgt en gunstig dag.
Vil du vide, om din hustru er frugtbar?
Det har en rødbrun farve,
hvilket betyder, at der vil strømme børn fra hende.
Stop. Har du med de blå øjne ikke hørt om mig?
Du er kendt vidt og bredt.
Min kære ven og broder. Hvad er det, du gør?
Hvorfor være to i et enmandstelt?
Vores venskab kan ikke fortsætte længere.
Lad os dele vores fælles ejendele imellem os. Lidt har vi da.
Du ved jo, hvordan man tjener penge.
Du studerer stadig. Det gør jeg også. Men vi er kendt for vores skandale.
Hvorfor opfører du dig så skandaløst?
Fordi jeg hungrer efter et arbejde.
Ingen forhindrer dig i at arbejde. Jeg mindst af alle.
Kom nu. Lad os fordele tingene.
Et spørgsmål: Hvad er mit?
Spejlet. Det er mit.
Den der er min.
Hvad med drengen? Skal vi også dele ham?
- Du skal ikke spøge. - Lad os lade ham vælge.
Jeg vælger dig.
Garizio.
Ganymedes... Narcissus.
Den unge Apollon, som forvandlede en ung mands skygge til en blomst.
Det er kvalmende med alle de fortællinger om kærlighed.
Om kødelige møder. Kvalmende uden lige.
Mit hjerte rummer en grusom kærlighed.
Du ser en digter foran dig.
Tror du mig ikke, fordi jeg går så usselt klædt?
Det er netop derfor.
Lidenskab for kunst har aldrig ført til rigdom.
Geniets søster er fattigdom.
Jeg er meget fattig, og mit navn er Eumolpo.
Jeg udstiller mesterværker, som ingen kan male i dag.
Ingen har energi til det.
Hele den civiliserede verden er udkørt.
Og hvad er grunden til denne forfaldne tilstand?
Det er pengene, der driver værket. Grådighed.
Tiden er gået. Idealer såsom dyder blomstrede, og så forsvandt kunsten.
Eudosso blev gammel oppe i bjergene, mens han så på stjerner.
Lysippus tegnede den samme model hele livet og lå udhungret på dødslejet.
I vores tilfælde har vin og kvinder gjort sådanne mesterværker
til noget ud over vores fatteevne.
Hvad er der blevet af dialektikken? Og hvad med astronomien?
Vi ved intet om det, fordi vi kopulerer ustandseligt.
Det er ikke så underligt, at malerkunsten er død.
Vi ser mere skønhed i en pose guld, det gør jeg også,
end i Apelles og Fidias' værker.
De grækere er bare for meget.
Jeg selv er lige så slem. Jeg fangede Trimalcione, som er ufattelig rig.
Han handler med citroner, peberfrugter, uld.
Hvis du fik lyst til hønsemælk, ville han give dig en tøndefuld.
Og han er en opkomling. Han kommer fra rendestenen.
Ingen dannelse. Men det værste er, at han tror, han er digter.
Barnagtige vers. Ingen spor af sjæl, ynde eller poesi.
Og hvad kalder den bastard mig så? "Min kollega".
"Min sjæleven". Hvilken frækhed.
Men sørg for at sidde med til bords og drikke hans vin. Hans indbydelse...
Du slipper for tortur, fordi du er indbygger i Rom.
Men mine slaver kan stadig prygle dig.
Sådan noget fis, din cyste.
Du skulle piskes, til din ryg brækker.
Den har din brutale søn brækket.
- Jeg spærrer dig inde på dit museum. - Din flommede skid.
Pyt med det. Selv Venus var skeløjet.
Det var pænt af dig at komme.
Da du er en ven, er der altid plads til dig. Du og jeg er lig hinanden.
- De er alt for venlig. - Du er genial.
Der er ægte kærlighed mellem os digtere.
Venner, jeg beder jer, smag på min vin. Gør mig den ære.
Den koster mig intet. Fisk svømmer. Køer græsser dagen lang.
Jeg koger dem blot og salter dem.
Alting stammer fra min ejendom, hvor det så end er.
Taranto og Terracina.
Jeg drømmer om at eje hele Sicilien,
så jeg kan vandre omkring eller ride eller sejle på havet
hele vejen til Afrika uden nogensinde at forlade min ejendom.
Som den omflakkende Odysseus, skulle jeg mene.
Forstod I sammenligningen?
Lidt kultur ved bordet har aldrig skadet nogen.
Her er det første skæg, jeg lod gro ud.
Jeg var fuldt udvokset, da jeg var 14.
Her er mine gudestatuetter,
som beskytter alle vores ejendele.
For held, for handel, for profit. Vil I være så venlige at velsigne dem?
- Hvem fanden er du? - Køkkenhjælp.
- Er du født her eller købt? -Ingen af delene.
Jeg blev testamenteret til dig af Pansa.
Sørg for at lave sublim mad,
ellers kan du koge søbemad med de andre svinehyrder.
Har I hørt den om den rige og den fattige...
Hvad betyder "fattig"?
Bravo. Den var meget god.
Jeg skal ud og brække mig.
Som tiden dog flyver. Dagen går, og før man ved af det, er natten over en.
Man er nødt til at stå op og spise middag.
Det er så koldt. Køligt. End ikke badene er varme, vel?
Mænd er langt mindre værd end fluer.
Fluer kan trods alt gøre modstand. Vi andre er blot bobler.
Her i dag, borte i morgen. Lidt af hvert, som bonden sagde til svinet.
Han kan forvandle bly til guld.
Hans hår er kulsort. Han er over 70, men stadig i fuld vigør.
Især hunden var i fare for at blive voldtaget.
Er det tilberedt, siger du?
Hvor vover du at servere det uden at fjerne indmaden?
Hent kokken.
Har du tilberedt svinet med indmad og det hele?
- Vis nåde, min frelser. - Giv ham pisk.
Undskyld. Det var en fejl. Nåde.
Udmærket, I elendige møghunde. Skær den op lige på stedet.
Underværkerne bliver ved. Se, hvad der vælter ud.
Drosler, fyldte høns, æg, fuglelever,
metervis af pølser, møre, plukkede duer,
snegle, lever klædt i fedt, skinke og lunger.
Trimalcione, dit navn vil gå over i historien.
Eumolpo.
Hvad griner du af? Du skal ikke le af min herre.
Er du måske rigere? Serverer du finere middage, herre?
Din elendige, ildelugtende Vagabond. Du stinker.
Udmærket. Er du måske kejsersøn? Vi har set, at du har voldtaget geden.
- Jeg ler, fordi jeg ler. - Luk afløbet. Det stinker.
Føj-
Jeg har købt mig fri. Har du også præsteret det?
Jeg brødføder tyve sjæle og en hund. Min kone er også købt fri.
Så hold dig fra hendes patter, dit svin.
- Lad være med at hidse ham op. - Du er en lille fjært i en storm.
Ti hellere stille, Hermerote.
Vær tålmodig. Knægten er endnu ung.
Han galer blot. Da du var ung, galede du også.
Lad os høre noget Homer. Sæt i gang.
Jeg foretrækker græsk til maden.
Digterkollega, har du fulgt med i historien?
Må jeg have lov at forklare lidt? Det lader til, at Diomedes...
Se blot, det er herrens mosaik.
Sæt dig ned, inden du falder omkuld.
Drøvtyggende utysker.
Slaveyngel. Udskud.
Har I betalt for blot en tyvendedel af jeres frihed?
Chankersugende, løgneslikkende, lorteædende køtere.
Trøst dig ved det faktum, at vi digtere har det svært.
Lyt til denne skarpsindighed:
"Tilfældet er vores lod. skæbnen går hver mand imod."
"Heldet vender os ryggen. Tilfældet må være lykken."
Det har jeg selv skrevet.
Horats.
En herlig ny Horats.
Så dans da.
Dit sure tag. Kom nu.
Dans.
Den 26. juli blev følgende antal slaver født på Trimalciones ejendom i Cumæ:
Hankøn: 30. Hunkøn: 40.
Samme dag blev Eusavio korsfæstet for at have fornærmet vores herre.
Nye kalve: 26. Samme dag satte nogen ild til Trimalciones plantager i Pompeji.
Hvabehar? Hvornår har jeg købt plantager i Pompeji?
Vin! Nej, varmt vand. Undskyld forsinkelsen.
Vi blev forsinket af en middag. Der var en slave, der skulle begraves.
Han hældte vin over hendes krop. De havde det hele, undtagen dig.
Blodpølse, kage med spansk honning, en snegl til hver person.
Og hovedretten: bjørn med æg indbagt i butterdej.
Min kone proppede det i sig, og så kastede hun det hele op igen.
Hun sagde: "Bjørnen kan spise os, så vi kan spise bjørnen."
Hov, Scinti, Fortunata, hvad laver l?
I får øretæver.
Jeg er en rigere mand, hvis jeg skærer patterne af dig i aften.
Hvordan lyder den, spåmand?
Den har en klar tone. Det er et varsel om forandringer.
Venter De gæster?
Prøv en gang til.
Glimrende. Jeg er glad på Deres vegne.
Kære smukke dreng, lige min type.
Meget vilter.
Kom og sæt dig på mit knæ. Kom og sæt dig hos din gamle onkel.
Lad mig være. Alle ved jo, at du er født på markedspladsen. Jeg ændrede dit liv.
Har du mere at sige?
Arkitekt, fjern statuen af denne harpe fra mine monumenter.
- Du skal ikke råbe ad mig. - Mølædte gamle svamp.
Så hadsk og grov.
Du er gammel og grim, er du.
Bragt til et hjem, der er en kejserinde værdigt.
Og så sidder du og pludrer som en kalkun.
Du skal komme til at lide. Du skal få lov at æde dit eget lort.
Jeg elsker den lazaron for hans vid, ikke for hans kønne ansigt.
Han kan 10-tabellen, læse en bog, og så har han købt en stol til sig selv.
Brokker du dig endnu, tykke?
Husk på, at du har mig at takke for at denne luksus.
Jeg underkastede mig min herres lyster. I 14 år udnyttede han mig.
Hvad jeg end gjorde, var det hans gerning.
Men jeg tjente også herskerinden.
Jeg blev medarving til kejseren og byggede fem skibe,
Lastede dem med svin, parfume og slaver og tjente en formue.
Alt, jeg rørte, blomstrede.
Før var jeg en kakerlak, nu er jeg konge.
Hushovmester, bring mig et stort opbud af død og salve.
Bring mig noget vin, som skal bruges til at vaske min krop.
Livet passerer forbi som en skygge.
Før eller siden finder døden os alle.
Det får mig til at tænke på et digt.
Hør blot efter:
"Forsamlingen her er et mimespil."
"En spiller fader, en anden spiller søn, en tredje spiller den rige, gamle mand."
"Men når komedien er forbi, se så blot de falske ansigter vågne op til livet."
- Hvad synes du om digtet, digter? - Skal jeg sige sandheden?
- De linjer er stjålet fra Lukrets. - Hvad siger du, Vagabond?
"Se blot de falske ansigter vågne op til virkeligheden."
Det er Lukrets.
Hvor vover du at kritisere mit digt?
Det er mig, der er digter, ikke dig.
- Du kradser ikke digte ned... - Smid ham ind i ovnen.
Betvivler du mit talent? Ind i ilden.
Jeg har givet dig mad. Det er mig, der er digter.
Smid ham i ilden. Dit skam.
Hvor vover du...
Sæt ham på et spid. Før ham væk.
En slange ved mit bryst. Jeg vil aldrig se ham igen.
Sådan behandler man ikke en filosof. Jeg er kunstner.
Kun dronningers og kejseres gravmonumenter kan måle sig med mit.
Abinna skaber et kunstværk.
Hvilket gravkammer. Dækket af marmor og guld.
På forsiden er der 35 meter høje Kalkmalerier af Trimalciones liv.
Man ser hans skibe for fulde sejl
og en statue af hans yndlingshund.
Og hvad med hans gravskrift?
"Her hviler Gajus Pompejus Trimalcione."
"Filantrop og velgører. Han var from til overmål."
"Meget modig, selvgjort."
"Efterlod 30 millioner sesterts."
"Han forlangte ikke meget af filosofien eller af jer."
skæbnen ville, I blev inviteret til min begravelse,
og I skal spise og drikke og tænke pænt om mig.
Syng nogle sange, spil smuk musik meget sagte.
Adieu. Farvel.
Sørg nu, for jeg er død.
Sørg over Gajus Pompejus Trimalcione.
Sørg over Trimalcione.
Han var et stort menneske.
En højtelsket person.
Hvorfor kunne jeg ikke dø sammen med ham?
Jeg vil give dig en gave. Her, tag mit armbånd.
Det er massivt guld. Tag det bare.
Og hvad så med mig?
Hvad med dine øreringe?
Smid dem ud. Smid alle de grådige svin ud.
Og tag mit armbånd fra ham den sorte.
Ingen kan fortælle os det, for ingen vender tilbage fra lighuset.
Vi finder aldrig ud af, hvad døden er. Men vi ved alle, hvad livet er, ikke?
I kender jo alle sammen historien om kvinden fra Efesos.
Den begynder med: "Der var engang en ung enke, som var smuk og dydig."
Hun var lige blevet enke.
Man så hende græde, trofast til det sidste. Hun nægtede at forlade graven.
Hvilken kærlighed, hvilken sorg. Nat og dag sørger hun.
Fem dage uden mad er lang tid i et gravkammer.
Man overlader hende til sultedøden.
Udenfor lige i nærheden har man hængt en tyv.
Liget må ikke tages ned, så der står en smuk ung soldat på vagt.
Du sulter jo dig selv ihjel.
Hvordan kan du tjene kærligheden ved at dø?
Du er nødt til at drikke.
Drik nu noget. Tag lidt.
Du fortjener alle livets glæder, så længe det er muligt.
Prøv blot at spørge liget. Ham behøver du ikke at overbevise.
Vær nu sød at drikke lidt.
Den hængte er blevet skåret ned.
Tyvens forældre må have taget liget, mens jeg var i gravkammeret.
Jeg vil helt sikkert selv blive straffet med en grusom død.
Men hvorfor vente? Så hellere tage mit eget liv.
Nej, søde ven.
At miste to mænd i mit liv lige efter hinanden ville være for meget.
Hellere give slip på en død husbond end miste en levende elsker.
"Hellere give slip på en død husbond end miste en levende elsker."
Poeter dør måske nok.
Men hvad gør det, når poesien består?
Min ven. Min ledsager hele vejen til mit yderste.
Du kan sige: "Jeg førte digteren Eumolpo til porten."
Og du vil sige: "Ja..."
Ja, min ven.
Hvis jeg var lige så rig som Trimalcione, ville jeg skænke dig et hav,
en flåde, skibe med unge Sømænd.
Men det eneste, jeg kan give, er det, jeg selv har nydt, nemlig...
- Nemlig hvad? - Jeg skænker dig poesien.
Jeg skænker dig årstiderne, det funklende forår og den gule sommer.
Vinden, der skifter,
solen, der blomstrer, havet og de blide bølger.
Jeg skænker dig en mildere jord.
Bjergene, deres rivende vande, klare tårer,
og de enorme, elegante skyer, der højtideligt glider over himlen.
Lette som røg.
Betragt dem, min kære, som minder om vore hænder, der rørte vore læber.
Jeg skænker dig løvhytter i træerne
blandt fugle og dyr.
Let kærlighed, tung kærlighed og stjernerne skænker jeg dig.
Larm, sang, sladder.
Menneskets stemme,
klokkernes kimen
skænker jeg dig.
Bittersødt. Du drager mit blik.
Jeg elsker dig stadig. Tal til mig, min drømmeven.
Du forlod mig for en anden.
Fortjener jeg"-
Vi er faldet i kløerne på Lichas af Taranto,
en berygtet skurk, der finkæmmer havet for værdigenstande: mennesker.
Smukke mennesker som os, der vil kunne fornøje Cæsar.
Gitone er smuk. Min elskede er smuk.
Vi er dømt til at ende som legetøj for den ensomme, syge Cæsar på hans ø.
Skæbnen har igen et fast greb om mine nosser.
Så nær, min elskede, og dog så fjern.
Vær venlig at tage din tunika af, så jeg kan prøve den.
- Giv mig den. - Nej.
Hil Cæsar.
Han er alt for smuk. Ham må De ikke gøre fortræd.
Kom nærmere.
Hans ben er bløde som fløjl.
Hans krop er så mild, så blød.
Du er køn.
Hil tidevandet.
Alle disse skatte er på vej til Cæsar,
men den dejligste skat er min.
Den blodrøde farve er vital og fylder os med glæde.
Blodet viser, at guderne velsigner skibet igen.
Lichas, tag din husbonds hånd.
I er nu for altid forenede og kan aldrig skilles.
Du, ægtefælle, må sværge evig troskab, som din kone gjorde.
Du må lydigt glemme alle dine drenge.
En gift mand tager sig ingen friheder.
Du har nu viet dig selv og din energi til din brud.
Efterstræb harmoni, efterstræb tilfredshed.
Efterstræb den fuldendte glæde,
for ægteskaber, der indgås til havs, bliver velsignet af Venus.
Sig nu de fuldbyrdende ord.
Og guden viste sig for ham med disse ord:
"Vil du have balance i livet,
kan du leve den ene halvdel af dit liv i jordens indre,
og den anden halvdel i en gylden bolig i himlen."
Således sejlede vi denne Skattekiste hen til Cæsar.
Men min lykke blev forpurret.
Da vi nærmede os øen Taunia,
hvor den unge Cæsar elskede at opholde sig,
kom der en morgen krigsskibe og en ny Cæsar ud af det blå.
Tyrannen er død.
Det her lille lam følger med os.
I border mit skib.
Skibet tilhører ikke længere dig.
Cæsar er blevet myrdet. Der vil snart komme en ny kejser.
Barnekejseren er flækket som en frugt, der er trådt under fode.
Forræderiske kælling.
Jeg erklærer hermed, at denne mand,
denne unge mand
og denne mand skal sættes fri.
Og du
og barnet
og alle I slaver er fri.
Mange tak, herre.
Calidia, Tiria, gå nu.
I morgen vil vi modtage konfiskeringskravet,
men da er vi borte.
Hellige jord. Hjemlandets jord.
Må guderne være med jer på rejsen.
Farvel, herre.
Man siger, det sted, vi skal til, er endnu smukkere.
Men jeg tror det kun, hvis du siger det. Er der smukkere end her?
Kom og sig farvel.
Husker du de skove, som du syntes, var så smukke?
- Vejen går lige forbi dem. - Kom nu.
- Ses vi i morgen? - Helt sikkert.
Du ser bleg ud.
Giv mig lidt vin, og skål så med mig.
Vær sød ikke at gøre som mig.
Jeg ved, du ville gøre det, men lad være.
Årstiderne er ikke, som de var før i tiden.
I Afrika kom der engang en løve ind i mit telt.
Den snusede rundt omkring som en blid hund
og gik derefter ud igen.
Børnene ville ikke spise noget, før de skulle køre.
Men de tog lidt frugt med.
De rejser ad en sikker rute.
De vil være i sikkerhed inden aften.
Sikkerhed.
Ejernes forfædre.
Du godeste. Sikke en masse vagter.
Kan du høre det? Det kommer nede fra slavefløjen.
Ja. Hvem er det, der græder?
Hvem der?
Selvfølgelig elsker du mig.
Naturligvis.
Hun er sluppet fra os.
Hvad siger digteren?
"Hvert øjeblik kan være dit sidste, så mæsk dig i det, til du kaster op"
eller noget i den stil.
Skønt.
Jeg var så sulten, at jeg kunne have spist en hest.
Også dig.
Mechim siger,
at vores kære frue er meget, meget ulykkelig.
Et utal af mænd har været oppe i hende, knep-knep.
De var som ulve, der kneppede.
Hendes mand er fortvivlet. Hvad gør vi?
Hun skal hele tiden have nye mænd til sin søde kløe.
Mechim siger, at I vil passe godt til fruen.
Tilfredsstil hende. Hendes mand vil betale jer for det.
Frue.
Min skønne frue.
I morgen tager vi fruen med op til oraklet.
Hermafrodit er en halvgud.
Han er bambina, mand og kvinde. Han er fuld af magi.
Hermafrodit kan helbrede alt,
selv vores besatte frue.
Han sover oppe i templet på den anden side af bakken.
Engang straffede han en hel by, som havde gjort ham vred.
Han forvandlede dem til høns.
Måske vil han helbrede fruen.
Gå du ind til hende. Hendes mand skal nok betale dig.
Du, Afrodites og Hermes' skabning.
Hermafrodit.
Jeg beder dig, hellige mand. Han er min eneste søn.
Lad ham ikke dø. Han er så lille og ussel.
Han tåler ikke at blive båret herop.
Men vil du ikke nok redde hans liv?
Lov mig, at du vil gøre det.
Dit barn er frelst. Gå med fred.
Han spiser godt, ham Merkurs og Venus' søn.
Se, hvad han får: kyllinger, lam, grise.
Han er en heldig rad. Det er urimeligt, at han skal spise alt det.
Afrodite.
Hermes.
Lad os hylde helten fra slaget ved Quadragesima.
Gudernes yndling.
Tak skal du have.
Nu har vi ham. De sover.
Nu.
Tag ham den gamle.
Vi går ned derovre.
Man kan komme igennem der.
Han har det ikke godt. Hans mund er åben og helt tør.
Giv ham noget vand. Du må også hellere give ham lidt mad.
Det er det sidste vand.
Kom nu. Af sted.
Solen tager livet af ham.
Der er ikke en dråbe vand tilbage.
Halvgud. Hvad er der galt, halvgud?
Han er død.
I har ladet ham dø.
Jeg slår jer ihjel.
Kæmp med flammerne.
Theseus kæmpe mod Minotaurus. Ariadne venter på dig.
Hvem er du? Sig mig, hvem du er.
Kom frem, Minotaurus. Jeg vil kæmpe mod dig.
Sig mig, hvem du er.
Hvorfor kæmper du ikke mod en gladiator i stedet?
Du må ikke være vred på mig. Skån mit liv.
Jeg nægter at kæmpe. Jeg beklager.
Jeg er ikke Theseus værdig.
Kære Minotaurus, jeg vil elske dig, hvis blot du skåner mit liv.
Hav medlidenhed med Encolpio.
Du kender mig, ikke? Encolpio beder dig om nåde.
Prokonsul, hørte du det? Tro ikke, at drengen er en kujon.
Han er følsom og belæst.
Jeg vil ikke dræbe ham.
Jeg afventer din domsafsigelse.
Men jeg har i dag fået mig en ny ven.
Du siger, han er følsom, en poet, og at han er veluddannet.
Han har i hvert fald udvist ringe færdigheder i kamp.
Pennen giver ham is i maven. Fik I den? "Pen-is."
Men du må ikke lade dig forarge.
Du må ikke stejle over et godt grin.
Her ved humorens guds helligdom er du en det af vores tilbedelse af latteren.
Er det ikke altid fremmede, der lider mest?
En god spøg, ikke sandt?
Spøg til side. Den skønne kvinde er ægte. Du må lægge bånd på dig selv.
Gå nu hen og trøst Ariadne. Hun underkaster sig allerede.
Gå hen og tilfredsstil hende.
Slatne fjols. Blød som en maddike.
Vent lidt. Jeg er klar lige om lidt.
Det skal nok gå.
Knep dig selv, din lort. Steg i dit eget smuds.
Du bringer os alle sammen uheld.
Lad mig forsøge igen.
Lad mig være. Ned med dig.
Afskum.
Forræderiske knægt.
Jeg har mistet mit sværd.
Se, der kommer en af dine bekendte.
Jeg får klasket lysten lige i fjæset. Jeg drukner i smukke lemmer.
Saftigt og sejt hele natten. Slut af med sprint eller galop.
En hed melodi, der slaver sindets kommandoer.
Når jeg er gennemsyret af rigdomme, slår lasterne kløerne i mig.
Denne tuttifrutti-lykke har forbandet mig.
Og se nu det afskyelige resultat.
Det er for meget, og selv du er blanket af.
Du ser noget lammet ud.
Jeg så dig godt. Du så ud som en våd mus, der var strandet på en ko.
Grinagtigt. En mus på en ko.
Du skal ikke have mere at drikke.
Hvad skete der? Priapus svigtede dig åbenbart.
Det gør han ofte. I dag en træstamme, i morgen er den blød som pasta.
Men du skal nok blive helbredt.
Det skal gode gamle Eumolpo nok klare.
Ser du, jeg er en mægtig mand nu.
Eros holder hånden over mig.
Ved at sprede intriger er jeg blevet herre her i byen.
Hvad ønsker du, min dreng? Sex?
Det kan du jo ikke klare, vel?
Men du er nødt til at besøge frydens have.
Den er rådden. Ganske lækker.
Hvilke stillinger bruger vi i dag?
Man burde finde på nogle flere. Flere ombytninger og kombinationer.
Jeg har æren for i vidt omfang at have bevist dem alle.
Dokumenter blot at den kærlighed, jeg har forårsaget.
Dig har jeg aldrig været i tag med.
Kan du huske alle dem, du har kysset og elsket med?
Man husker ikke alle kyssene, vel?
Bliv en stund.
Min ven har problemer med potensen. Hans udstyr virker ikke.
Den er som en gigtsvag finger. Den var engang hans stolthed.
Læg dig nu til at sove. Det var bedre.
Hvorfor drømte du forleden nat? Det er usundt.
Lover du at lægge dig til at sove?
Her, skat. Kravl herop. Du kan ikke komme rundt om hjørnet.
Bare kom an.
Jeg vil bare gerne kureres.
Ønsk. Kom ind.
Jeg venter på dig.
Venter? Hvor?
I morgen ved midnat. Jeg har et skib, der skal til Afrika
med de mest ufattelige rigdomme.
Du har brug for magi.
Magi. Enotea.
Hun er en god og mægtig heks.
En troldkvinde, der kan suge vindene til sig.
Få klipper til at svede vand. slukke stjernerne.
Det er en meget gammel historie.
Dengang hun var smuk som morgenraden,
var der en troldmand med frygtelige kræfter,
der blev forelsket i hende.
Jeg kan ikke leve uden din skønhed.
Gammel og grim. Enotea syntes, han var gammel og grim.
Hun smilede og sagde, at han skulle komme samme nat.
"Rebet vil føre dig op til lyksaligheden."
Men da troldmanden var nået den halve vej til lykken,
lod de ham bare hænge.
Hævn.
Og troldmanden hævnede sig på kløgtig vis.
Han slukkede bålene i hele byen.
Alle blev kolde. "Giv os ilden tilbage", sagde de.
"Kulde, mørke, råt kød", sagde de.
"Ilden er slukket", sagde de.
Men han sagde:
Men ilden er her skam.
Se efter under Enoteas skørter, for der vil I finde ilden.
Der ulmer og gnistrer den.
Hvor er hun?
Ingen kan sige, hvor Enotea er.
Du må lede efter hende, men det siges,
at hinsides den store sump...
- Er du bange? - Mig? Hvad skulle jeg være bange for?
Enotea. Finder vi hende mon? Kommer hun mon?
Hun skal nok dukke op. Det her skal nok få hende frem.
Kan du se min skam?
Jeg er skyldig. Jeg kaster skam over alle.
Jeg har begået forræderi, dræbt en mand, besudlet et tempel,
og nu er ilden i mine lænder udslukt.
Hvem er skyld i dette?
Jeg forstår ikke, hvordan det kan gå til.
Giv mig mit liv tilbage.
Jeg kan godt føle det.
Jeg vil have det.
Kom.
Guderne har helbredt mig.
Merkur har fyldt min krop med potent metal.
Farvel, gavmilde moder.
Tag benene på nakken. Det tabte skal indhentes.
Ungdommen falmer så hastigt.
Løb.
Vi må flygte fra den nye Cæsar som lovløse.
Jorden under os er for varm.
Vi sejler med Eumolpo ud på verdenshavene
lige til verdens ende, broder.
Din arrogance og din vildskab er forsvundet som dug for solen.
Fiskene vil have dig, rovdyrene vil sønderlemme dig.
Du, som for et øjeblik siden gik med næsen i sky.
Drømme for mennesket, som skal dø.
Mægtige guder, han ligger så langt fra jeres himmel.
Skibet skal ikke sejle til Afrika med sin last af slaver.
Eumolpo er død.
Han efterlod et sært testamente.
Hør blot:
"Til alle de herrer, der forventer at blive mine arvinger."
"Alle slaver er fri."
"I må få alt, hvad jeg ejer, hvis I skærer mig i små tern
og spiser mig i fuld offentlighed."
"Lad hverken hænder eller knive tøve."
"Fortær mit døde kød med samme appetit som den, I sendte mig til helvede med."
- Det kan ikke passe. Det er en spøg. - Hvad mener du?
Visse racer finder det normalt, at de afdøde
bliver fortæret af familien.
Faktisk er det en uskik at dø af sygdom,
fordi det ødelægger kødets smag.
Det er ikke min maves protester, der bekymrer mig,
forudsat at jeg efter en times kvalme
er garanteret en sum penge.
Det er sket før. Saguntinerne, som Hannibal belejrede,
mæskede sig i menneskekød uden så meget som at salte det.
Byen Numazia blev belejret af Scipio.
Da den blev fri, sad mødrene med deres halvt fortærede børn.
Det sker hele tiden. Jeg vil ikke være den, der stikker ud.
- Kommer du med os? - Ja.
Kom.
Vinden er gunstig. Se, solen er ved at bryde frem.
Vi sejlede derfra samme aften på ilende bølger.
Vi efterlod Eumolpo. Jeg var en det af besætningen.
Vores ankersten ramte bunden i flere ukendte havne.
For første gang hørte vi navne som Kelicia, Rectis...
Og på en ø dækket af sødt duftende græs
fortalte en ung græker mig, at i årevis...
DVD-tekst: Visiontext
DA